Ce face?
"Noapte sfântă"?
Asta nu-i o colindă?
Înțelege că e-n concurs?
Nu știam că "Noapte sfântă" e muzică de jazz!
A și venit Crăciunul?
- Ce-i cu tine? - Nu mă pot opri. Muzica mă face să plâng.
Tot echipajul a pariat pe tine!
Eu am pus la bătaie leafa pe un an; și tu ce faci, te smiorcăi?
Atunci termină și ai grijă ce cânți!
- Eu nu pot paria? - Nu! Aduce ghnion să pariezi pe tine.
Dar nu vreau să pariez pe mine, ci pe el. E cel mai bun!
Știi ce ești? Ești țicnit!
Dar așa, dacă pierdeți, vă căpătați banii înapoi.
E exact aceeași piesă pe care a cântat-o și celălalt.
Am mai auzit asta!
Se prostește.
Haide, doar poți mai mult de-atât!
Arată-i cum se scufundă un vapor!
Asta să ți-o bagi în cur!
Ei, Max!
- Ești bun să-mi dai o țigară? - Nu prea te descurci!
- Tu să-mi dai o țigară. - Doar nu fumezi!
Ce-i cu tine? L-ai putea pune la pământ cu o mână! Haide!
Ai de gând să-mi dai țigara aia?
O să lopătăm cărbuni vreo două sute de ani și tot ce ești în stare să ceri...
Dă-mi o frecăcioasă de țigară, n-auzi?
Tu ai vrut-o, găoază!
Fumeaz-o tu! Eu nu știu.
Căca-m-aș!
Jelly Roll Morton și-a petrecut restul călătoriei încuiat în cabină.
Când am auns la Southampton, s-a dat jos de pe "Virginian" și s-a întors în America.
Mi-aduc aminte cum O Mie Nouă Sute îl privea pășind pe cheiul pustiu...
- ...și n-a zis decât... - Mai freacă și jazz-ul!
Fix asta a zis: "Mai freacă și jazz-ul!"
- E-o poveste de necrezut. De necrezut! - Am scăpat ceva important?
- S-ar putea spune așa. - La naiba!
Nu te necăji, amicul nostru are să te pună la curent mai târziu.
- Te poți bizui pe asta. - Mersi!
Se pricepe de minune să spună povești.
Asta nu-i o poveste, domnu'!
Nu-i nimeni aici!
Fii'ncă suntem prea mulți; îl speriem.
Regret. Trebuie să părăsiți nava sau am să pun să vă aresteze.
Înapoi la treabă! Rapid!
- Mai dă-mi o șansă. - Cară-te, amice!
Mâine la prânz, nava are să fie de domeniul trecutului.
Oprește-te sau trag!
- Te-am prins! - Ușurel, tataie, eu sunt.
- Te-ai și întors? - Mdea, nu vrei să lași tunu'?
Îți vinzi instrumentul și-apoi îl furi, ce figură veche!
- Trebuia să-mi fi dat seama că ești hoț! - Nu, nu, nu, ăsta îl căutam!
- Și la ce-ți trebuie? - E o chestie de viață și de moarte.
- Am nevoie și de un patefon. - După ce că ești hoț, mai și minți!
- Uite, tataie, nu prea am vreme de povești! - Da' eu am, că țin pușca-n mână!
Acuma, dacă stau să mă gândesc, de când se fac discuri pe vapor?
Dacă prietenul tău chiar a cântat muzica aceea,
...înseamnă că odată și-odată tot s-a dat jos de pe vapor... corect?!
Nici să nu crezi, tataie.
A înregistrat singur discul acesta frumos,
...care eu cred că e cea mai mare operă a lui.
...dar n-a părăsit vaporul pentru asta. Nici măcar o clipă.
Te poți avânta până la cer, domnu' Nouă Sute!
Dacă discul se vinde ca pâinea caldă, și noi așa credem,
...ai să ajungi departe, domnu' Nouă Sute.
- Te superi dacă-ți zic Nouă Sute? - N-are să doară, nu-i așa?
Fiți gata, domnilor! Număr. Un', doi, trei...
O... Nouă Sute! Muzica asta e uimitoare!
Cum îi spune?
Oamenii o să plângă cu zece rânduri de lacrimi!
Numai să aibă titlul potrivit.
Ceva lipicios ca "Dansând în briză" sau...
Grozav, ca-ntotdeauna...
Ai să faci vâlvă, nu glumă.
Și nu trebuie decât să faci pasul ăsta mare.
- Ce pas mare? - Să te dai jos!
Să te dai jos de pe scândurile astea putrede și să-ți cauți...
Să-ți cauți norocul.
N-aș vrea să mă bag, oameni buni, numai că, cu asta...
...poți avea tot ce-ți dorești fără să pui piciorul afară din barca asta.
O să facem un milion de exemplare.
Ca oamenii din toată lumea să-ți poată asculta muzica, Nouă Sute.
Domnu' Nouă Sute?
N-am să dau drumul muzicii mele să plece fără mine!
- Hei, nu! Nu pune mâna! - Ce faci? N-ai voie să faci asta!
Avem un contract, nu te poți răzgândi acum!
Mă răzgândesc întotdeauna.
Domnișoară...
...m-aș... bucura...
Domnișoară, m-aș...
...aș fi... încântat...
...dacă ați accepta acest...
...mic... semn al...
Ei, don'șoară Paduan, ce faceți acolo singură, numărați valurile?
Căpitanul spunea că în curând vom trece peste Tropicul Racului, așa e?
Cel puțin o să avem la ce ne uita.
N-ați observat cum își schimbă marea culoarea de zece ori pe zi?
Ba de mai multe. Aș putea privi marea toată ziulica.
Să știți că țăranii nu se uită la ea. Îi sperie. Cel puțin așa am auzit.
Nu-i adevărat.
Odată tata mi-a spus cum a auzit glasul oceanului.
A, adevărat? Și ce spunea?
Nu vă pot spune, e secret.
Și secretele trebuie păstrate.
Doamne, acuma s-a pus pe turnat, haideți să ne întoarcem înăuntru!
Da! Dați-mi voie să vă iau de braț!
"DORMITOR FEMEI CLASA 3"
Următorul!
Permiteți!
Pardon!
Ăă, domnișoară, o clipă! Trebuie să vă vorbesc!
- Vă duceți la tatăl dumneavoastră, nu-i așa? - Da.
- De unde știți? - Cred că ne-am cunoscut.
Ăă, pe vas... de vreo câțiva ani.
- Nu știu dacă a mers cu același vapor. - Eu... eu sunt sigur.
Următorul!
Are o armonică. Nu?
Cred că am cântat împreună.
Nu cred că-și mai aduce aminte de mine, dar transmiteți-i salutări.
Așa o să fac.
Dar de unde ați știut cine sunt? E tare ciudat, nu?
E secret.
Și secretele trebuie păstrate.
Deși cred că tatăl dumneavoastră avea altă părere pe vremea aceea.
Hai, nu stați locului! Treaba o să țină o săptămână!
Următorul!
Vă rog să acceptați acest... mic semn muzical...
Scuzați-mă, dar... nu vă aud!
Aș dori... să acceptați acest mic... semn.
Nu vă aud!
- Noroc! - Vă mulțumesc! Noroc și dumneavoastră!
Nu veniți să ne vedeți într-o zi? Stăm pe strada Mott, la numărul 27.
- Tata are o pescărie! - Poate am să vin!
Paduan. În regulă. Următorul!
- Aveți grijă la treaptă, domniță! - Haideți!
Nu mi-a mai vorbit niciodată de ea, nici eu nu l-am mai întrebat.
Cel puțin, nu pentru următoarele două'ș'pe traversări.
Și apoi, era fericit, ca-ntotdeauna.
Populariatea îi era la culme.
Apoi, într-o seară de primăvară, la jumatea drumului dintre Genoa și New York,
...fix în mijlocul ocenului...
Peste trei zile, când ajungem la New York... Mă dau jos de pe vas.
Ți-a mâncat pisica limba?
Nu... Mă bucur.
- Da' așa, din senin? - Îhî.
Omule, ești tare!
Trebui' să văd ceva acolo.
- Ce? - Oceanul.
Îți bați joc de mine!
N-ai văzut decât oceanul, de când te-ai născut!
Dar l-am văzut de aici. Vreau să-l văd de acolo, nu-i deloc același lucru.
Stai până acostăm, aplecă-te peste bord și uită-te bine.
E tot atâta.
Nu, nu e. De pe uscat îi poți auzi glasul.
Asta nu se poate auzi de pe vapor.
- Cu-cum adică "glasul"? - Glasul.
E ca... un strigăt mare și tare.
Și-ți spune că viața e nesfârșită.
După ce l-ai auzit, știi ce trebuie să faci ca să poți trăi mai departe.
Aș putea rămâne aici pe veci,
...și oceanul tot nu mi-ar spune nimic.
Dar, dacă mă dau jos și trăiesc pe uscat câțiva ani, am să devin normal,
...la fel cu ceilalți.
Și, poate, într-o zi am să mă îndrept spre coastă,
...să privesc, să văd oceanul și să îl aud cum strigă.
H-habar n-am cine ți-a băgat în cap toate prostiile astea,
...sau dacă-dacă tu le-ai inventat,
...da' știi ce cred eu?
Cred că... adevăratul motiv pentru care vrei să te dai jos... e fata.
Întotdeauna e-o fată la mijoc!
Și chiar dacă motivul nu-i ăsta, mie tot îmi convine.
Fii'ncă întotdeauna am vrut să pleci de pe vapor, să cânți pentru oamenii de pe uscat,
...să se însori cu o femeie cumsecade, să ai copii,
...și toate mărunțișurile vieții, care nu sunt nesfârșite,
...dar merită osteneala.
Ai să vii să mă vezi, nu-i așa, Max... pe uscat?
Bine-nțeles.
Așa ai să mă prezinți mamei copiilor tăi.
Și să mă inviți duminica la cină.
Am să aduc desertul și-o sticlă de vin.
Și tu o să spui "Vai, nu trebuia"...
...și, în vreme ce-mi arăți casa... în formă de vapor...
...soția ta o să... gătească un curcan. Și-apoi o să ne așezăm la masă.
Am să-i spun că-i o bucătăreasă excelentă...
...și ea are să-mi spună cum vorbești tot timpul despre mine.
Știi, am să-ți dau paltonul meu din păr de cămilă.
Câți oameni văzusem luându-și rămas-bun pe chei, fără să le pese!
Dar când mi-am luat rămas-bun de la O Mie Nouă Sute, am simțit o lovitură.
Râdeam și ne tot spuneam "pe curând",
...dar, în sinea noastră, amândoi știam că nu nu ne vom mai vedea niciodată.
- Pa pa! - Rămâi cu bine, O Mie Nouă Sute!
- Distracție plăcută! - Nu face nimic ce nu fac eu!
Fii cu grijă, O Mie Nouă Sute!
- Să nu ne uiți! - Mai și scrie-ne!
Să-ți iei maioul de lână!
Transmite-mi salutările Broadway-ului!
- Ce-a isprăvit? A călcat în căcat? - Poate a uitat ceva.
Poate a uitat de ce se dă jos.
S-a purtat ciudat o bună bucată dup-aceea. Nu voia să vorbească nimănui.
Își vedea de ale lui zile după zile...
Părea cuprins de griji cu totul personale.
Apoi, într-o zi, când stăteam la bar...
Mersi de palton, Max. Mi s-a potrivit ca o mănușă.
Mare păcat că s-a sfârșit așa.
Dar mă simt mult mai bine, am terminat cu chestia aia.
E ca pe vremuri!
Am plecat de pe "Virginian" pe 21 august 1933,
...cu actele de călătorie și leafa plătită. Toate erau în regulă.
Știam că, mai curând sau mai târziu, aveam să o termin cu oceanul.
Așa că am făcut-o.
N-am mai auzit nimic de O Mie Nouă Sute sau de "Virginian".
Nu că i-aș fi uitat. Chiar dimpotrivă.
În timpul războiului mă tot întrebam:
"Cine știe ce-ar face O Mie Nouă Sute dacă ar fi aici,
"...cine știe ce-ar zice."
"Mai freacă și războiul," așa ar zice!
Când o spuneam eu nu suna la fel.
- Hei, marinărițo! - Pa!
A trecut o grămadă de timp, să știi.
Cine ți-a spus că n-a plecat?
Poate că-ntr-o bună zis chiar s-a dus pe strada Mott,
...la pescărie și la fata aia.
Poate.
Hei, Conn, care-i problema? Ți s-au dus pașii de marinar?
Unde dracu' ai găsit discul acela?
Ce-ai mai făcut în ultimii ani?
- Am cântat. - Și în timpul războiului?
Și când nu mai dansa nimeni.
Și când cădeau bombele.
Am tot cântat până a ajuns vaporul aici.
Asta numești tu vapor?
E mai degrabă un munte de dinamită care stă să explodeze.
Cam periculos, nu crezi?
Și tu, Max?
Unde ți-e trompeta?
Și eu m-am lăsat, de o vreme-ncoace.
Da' să știi, parcă aș avea chef să mă apuc din nou.
Plesnesc de idei noi.
Hai să facem un duo împreună!
Sau o orchestră:
"Marea Orchestră Danny Boodman T.D. Lemon O Mie Nouă Sute"!
Ei? Parcă-ți pune sângele-n mișcare! Am da lovitura!
Haide, O Mie Nouă Sute! Hai cu mine!
Hai să ne dăm jos, să vedem artificiile de pe dană.
Și-apoi o luăm de la zero!
Câteodată așa trebuie să faci. Să te întorci la început.
"Nu ești cu adevărat terminat atâta vreme cât ai o poveste frumoasă...
...și pe cineva căruia să i-o spui." Ți-aduci aminte?
Tu mi-ai spus asta.
Ce traistă de povești ai acuma!
Lumea ți-ar sorbi fiecare cuvânt, s-ar înnebuni după muzica ta.
Crede-mă!
Orașul ăla...
Nu puteai nicicum să-i vezi capătul.
Capătul!
N-ai putea, te rog, să-mi spui unde se sfârșește?
Totul mergea bine pe schelă...
...și eu eram grozav, cu paltonul meu.
Făceam figură, nu glumă...
...și tocmai mă dădeam jos! Garantat!
Nu ăsta era necazul.
Nu m-a oprit ce am văzut.
M-a oprit ce n-am văzut. Ai putea să înțelegi asta?
Ce n-am văzut.
În tot orașul ăla risipit erau de toate, în afara unui capăt.
Nu era nici un capăt.
Ce nu vedeam era unde se sfârșește totul.
Unde se sfârșește lumea.
Ia de pildă pianul.
Clapele încep, apoi se termină.
Știi că sunt în număr de 88, și nimeni nu-ți poate spune că e altfel.
Nu ele sunt nesfârșite, tu ești.
Și pe clapele astea, muzica pe care o poți face e fără sfârșit.
Asta îmi place.
Așa pot trăi.
Dar dacă mă urci pe schelă...
...și-mi desfășori în față o claviatură cu milioane de clape,
...milioane și miliarde de clape care nu se mai sfârșesc,
...și acesta-i adevărul, Max, că nu se mai sfârșesc,
...că e o claviatură nesfârșită.
Și dacă e o claviatură nesfârșită, nu se află muzică s-o poți cînta pe ea.
Șezi pe scaunul care nu trebuie.
E pianul lui Dumnezeu.
Doamne, ai văzut... ai văzut străzile? Numai străzile! Erau mii!
Și-atunci cum să te descurci?
Cum să alegi una singură?
O femeie, o casă,
...o bucată de pământ pe care s-o numești a ta, o priveliște la care să te uiți,
...un fel de a muri.
Odată pus în cumpănă cu lumea asta, nici măcar nu știi unde se sfârșește.
Și să nu te sperii că vei fi chinuit...
...de gândul la ea, de faptul necuprins de a trăi în ea?
Eu m-am născut pe vasul ăsta.
Lumea a trecut pe lângă mine, tot cu câte două mii de oameni odată.
S-au pus dorințe aici,
...însă nu mai multe decât ar putea încăpea între prova și pupa.
Ți-ai cântat fericirea pe un pian care nu era nesfârșit.
Așa m-am deprins să trăiesc.
Uscatul...
...uscatul e o navă prea mare pentru mine.
E o... femeie prea frumoasă.
O călătorie prea lungă. Un parfum prea tare.
O muzică pe care nu știu să o fac.
Niciodată nu m-aș putea da jos de pe nava asta.
Cel mult aș putea să ies din viață.
Până la urmă, nici măcar nu exist.
Tu ești altfel, Max.
Tu ești singurul care știe că sunt aici.
Ești o minoritate.
Mai bine te-ai obișnui cu asta.
Iartă-mă, prietene!
Dar nu mă dau jos.
Max!
Imaginează-ți scena la porțile Raiului!
Cineva căutând pe o listă numele meu și negăsindu-l.
- Cum ziceai mătăluță că te cheamă? - O Mie Nouă Sute.
Niemann, Nightingale,
Ninestock, Nittledeen.
- Păi, șiți, m-am născut pe un vas. - Poftim?
M-am născut, am crescut și am murit pe un vas, poate de-aceea nu sunt trecut aici.
- Naufragiu? - Nu, șase tone jumătate de dinamită.
Te simți mai bine?
Mda, bine, numai c-am pierdut un braț.
- Un braț? - Da, în explozie.
Ar trebui să găsești unul acolo.
- Care zici că-ți lipsește? - Stângul, domnu'.
Îmi pare nespus de rău!
Se pare că n-avem decât două drepte.
- Două brațe drepte? - Da.
Mă tem că asta e.
Te-ar deranja mult dacă...
- Dacă ce? - Păi... dacă ai...
...lua un braț drept în loc de unul stâng?
Ei, una peste alta, mai bine un braț drept decât nimic.
Așa zic și eu.
Nu-i de râs, Max.
Ce aiurea, să-mi petrec veșnicia cu două brațe drepte!
Cum să-ți faci cruce?
Max!
Închipuie-ți ce muzică aș cânta cu două brațe drepte!
Sper să găsesc un pian pe-acolo!
Mata ce-ai fi făcut în locul meu?
Nu știu.
Poate că m-aș fi simțit cam fără rost.
Mai devreme sau mai târziu, toate poveștile se termină, și nu mai rămâne nimic de adăugat.
Oricum, mersi, tataie!
Hei, Conn, a mai rămas ceva ce nu pricep.
Cine a ascuns în pian discul spart?
- Acuma te uiți la el. - Atunci înseamnă că n-ai fost chiar fără rost.
Hei, Conn!
Uite, ia-ți trompeta. Cred că ai să ai nevoie de ea.
Lasă banii.
O poveste frumoasă face mai mult ca o trompetă veche.
Bine, tataie.
Traducere de Bosu Rareș bosu_rares@yahoo.com